Реч на председателя на НС на БСП Михаил Миков пред заседанието на 48-ия Конгрес
Уважаеми другари, делегати на 48-ия Конгрес, Ваши превъзходителства, Уважаеми гости! Провеждаме 5-ото заседание на 48-ия Конгрес точно 6 месеца след предсрочните парламентарни избори на 5-и октомври миналата година
Уважаеми другари, делегати на 48-ия Конгрес,
Ваши превъзходителства,
Уважаеми гости!
Провеждаме 5-ото заседание на 48-ия Конгрес точно 6 месеца след предсрочните парламентарни избори на 5-и октомври миналата година.
Честит празник на всички именици!
Поздравявам и колегите от редакцията на вестник ДУМА с 25-годишния им юбилей!
Макар времето да изглежда кратко, мисля, че всички усещаме колко много и колко съществени неща се случиха междувременно - у нас, а и по света. Много от тях ще оценяваме тепърва, но нуждата от равносметка и рекапитулация на този период вече е осезаема.
I. ЗА СВЕТА
Живеем в свят, в който доминацията на еднополюсния модел е поставена под въпрос. Всеки ден се случват се събития, които изпреварват възможността да бъдат обяснени и разбрани навреме. Арабската пролет промени геополитическия профил на Северна Африка и на Близкия Изток, но даде отражения и върху Европа, Америка и всички останали държави от засегнатите континенти. Като резултат се появи Ислямската държава в Източна Сирия и Северен Ирак. Те и войната в Украйна всеки ден ни напомнят колко крехко и нестабилно може да бъде усещането за мир, с което свикнаха поколения европейци след края на Втората световна война. Кризата в Украйна и неадекватните русофобски позиции на правителството ни и Президента разделят обществото в България с братски, исторически и културно свързана с Русия.
II. ЗА БЪЛГАРИЯ
Последиците от икономическата и финансова криза засегнаха тежко България. Върху това се насложиха ефектите на санкциите и контра-санкциите по отношение на Русия. Бежанската вълна от Сирия ни засяга пряко България и натоварва допълнително най-бедната страна в Европейския съюз. Това ни изправя пред предизвикателства, с които сегашното правителство изглежда неспособно да се справи. И последиците са още по-тежки, защото правителството ни не прави нищо за отстояване на българския интерес в Европейския съюз, за европейска солидарност и разбиране, за смекчаване на ефекта на тези събития върху гражданите, които са и без друго достатъчно засегнати от кризата и 25-годишен неолиберален преход.
Хегемонията на неолибералния модел остави тежки последици за обществото, промени начина на мислене на мнозина, задраска такива ценности като свобода, справедливост, солидарност. Неолибералният модел е антидемокрация, форма на власт на олигархията. Това е капитализъм с целенасочено отслабена държава и съзнателно игнорирана социална политика. По своя замисъл и реализация, а виждаме - и по своите резултати - той обслужи тесен кръг от лица и жертва идеята за сплотено и интегрирано общество с равноправни членове, в което всеки може да намери възможности за развитието си. Свободата без справедливост прави бедните по-бедни и по-многобройни, богатите - по-богати и по-малко на брой. Средната класа изчезва, а перспективата пред хората се ограничава до борба за ежедневно оцеляване. То компрометира солидарността като принцип за съществуване на обществото. Това води до отчуждение и недоверие към държава, институции и партии.
В лабораториите на неолиберализма се роди теорията за нормативния дарвинизъм, който убива социалната държава и дребния предприемач. Неолиберализмът отрече социалната държава, такава, каквато я познавахме през 80-те години на миналия век в Европа. А у нас - постигнатото до 1989 г. - всеобщо достъпно здравеопазване, възможности за образование за всички, социална и етническа интеграция и с достойни доходи за работещи и пенсионери. Със силна държава-собственик, която изпълнява пълноценно ролята си на регулатор в икономиката, защитава националните интереси навън, гарантираща сигурност и спокойствие на гражданите. За всички, живели в този период, е ясно, че това не беше утопия.
Социалната държава не устоя на натиска на неолибералния модел. И когато някой предложи кое да е от достиженията на социалната държава, той бива обявен за популист или пък се натъква на недоверие и неразбиране. Защото в резултат на дясна политическа хегемония и медийните спекулации все по-малко хора имат доверие в политиката, в държавата, в институциите. Днес все по-малко хора са склонни да повярват, че онова, което преди всички приемахме за даденост, не е популизъм, а реална възможност.
Тази промяна на мисленето на хората е следствие на силно налаганото индивидуално начало на десния светоглед. Въпреки разколебаването на неолибералната доктрина, съпътствано от големи икономически, финансови и социални кризи, голямото завръщане на социализма и социалдемокрацията засега не се състоя. Европейската социална държава и в Стара Европа отстъпи.
В условията на безпрецедентна доминация на десни модели за последните десетилетия левите партии и в Европа изпитват постоянни удари. За да оцелеят, много от тях предпочетоха да изместят центъра на политическите си платформи или пък още по-лошо - без да променят платформите си, се отклониха от тях по посока на центъра, за да се впишат по-добре в обществените настроения. Третият път май се оказа задънен. Това са рискови движения, които доведоха до загуба на идентичност на левицата. Тази стратегия на оцеляване доказа своята недостатъчна ефективност за съхраняване на традиционното ляво. Все повече е ясно, че хората имат нужда от силна левица и че идеите на социализма са устояли на дясната хегемония и отново имат силно звучене.
Днес нуждата от силна и справедлива държава, борбата с бедността, равенството постепенно се налагат над интересите на малцината, които ползваха облагите на неолиберализма. Хората не участват в демокрацията и процесът на компрометиране на модела вече изкарва милиони по улиците на Европа. Формират се нови изразители на радикално леви политики, артикулиращи на висок глас обществени очаквания.
Разбира се, трябва да има и реализъм, защото е по-почтено да казваме истината, отколкото да обещаем, без да можем да изпълним.
Едно обаче е ясно - хората у нас и в Европа - имат нужда от повече справедливост, от повече солидарност, от повече държава, от повече доверие и сигурност. От нас зависи не само да констатираме тази нужда, не само да обещаем декларативно нейното осигуряване, но и с конкретни политики и действия да докажем, че социалната държава е възможна. Днес няма гаранции, че хората сами ще припознаят лявата алтернатива на досегашния модел. Дори да страдат, те нямат надежда, не вярват. Днес хората, чиито интереси са отразени в нашата програма, са много, но нямат вяра. Те трябва да бъдат убеждавани, да се окуражават да споделят своите идеи и проблеми, да бъдат активно ангажирани за нужната промяна. Борбата за връщането на утвърдените леви партии като фактор в управлението и в България, и в Европа тепърва предстои. И младежката заетост, и планът "Юнкер" са стъпки в правилната посока. Но има много път и българските социалисти ще вървим уверено по него. И ще бъде трудно, защото дясна Европа позабрави кохезията. Защото все още доминират интересите на едрия капитал, за сметка на хората.
От 25 години ни се внушава, че демокрацията означава капитализъм, дълбоко невярно и подвеждащо. Демокрация е възможна и е имало и преди да има капитализъм, а още по-малко необходима за демокрацията е дясната идеология. С лозунга "За демокрация" върнахме капитализма. Преходът можеше да е далеч по-социален, както се случи в други от бившите социалистически страни, но това не съответстваше на интересите на идеолозите му. Беше възможно да се осуети разграбването на имущество, унищожаване на индустрия и земеделие, липсата на сигурност за гражданите през 90-те, ликвидацията на селското стопанство, приватизацията на безценица. Беше ли възможно да се запази равнището на здравеопазване, на образование, на живот в малките населени места? Да не разбиваме индустрията, защото днес, без индустриални предприятия за производство, България не може да постигне икономически подем. Защото без индустрия не можеш да имаш развитие в глобалния свят. Спомнете си лъжите за богатите малки фермери от 90-те, за благоденстващата средна класа.
Днес е факт, чр България е най-бедната страна в Европейския съюз, произвеждаща стоки с ниска добавена стойност, износ на суровини, с тежка демографска перспектива и население с намаляваща грамотност. Нямаме индустрия, но имаме тежки регионални и най-вече социално-икономически диспропорции. По-малко износ на Запад и на Изток и внос на стоки, които до вчера изнасяхме. Без перспектива за работещите, за младите, за дребния и средния предприемач, за интелигенцията. И с много, много приказки за реформи с простащина, издигната в ранг на държавна политика. С нереализирани европейските възможности, със сервилна и комплексарска външна политика.
Заедно с историческото си наследство, БСП днес има още едно голямо предимство - че сме част от ЕС и световната левица. Днес Сергей е лидер на ПЕС и с нашата категорична подкрепа отива към втория си мандат. Защото Европа има нужда от друга политика. От връщане към онази социална и мирна Европа, за която мечтаехме. Към онази справедлива Европа, на която милиони завиждаха. Заедно с нашите партньори в ПЕС трябва да търсим пътя през растящото неравенство и обществено недоволство от ерозираната социална държава и оформящата се Европа на две скорости.
Социалната модерна и просперираща държава в България не се реализира. Защото идейните наследници на онези, които отричаха социалната държава при приемането на Конституцията през 1991 г., управляваха през по-голямата част от последните 25 години. Защото реституираха, приватизираха, реформираха, урбанизираха, лустрираха и през цялото време обвиняваха комунистите и нашата партия, приела наследството на повече от век борби на българския народ за справедливост и свобода. Наследство с успехи и градеж, с грешки и извращения. Защото и днес у нас има хора, които перат биографии и хвърлят кал, отричайки живота на своите бащи и майки и създаденото. Днес трябва със самочувствие да кажем: "Стига!"
Днес на висок глас трябва да заявим:
- Стига манипулация на общественото съзнание!
- Стига подмяна на историята!
- Стига сме превръщали здравето и живота в стока!
- Стига неграмотност и мизерия!
- Стига проектирана демокрация, вместо политическо представителство!
- Стига разделение - историческо, етническо, религиозно, образователно, на столица и провинция! Стига разделение на стари и млади, имащи и нямащи, русофили и русофоби, на все повече обедняващи и все по-малко богати!
Трябва да ни чуят, да ни повярват, да тръгнат след нас.
След изборите в България се формира дясно управление от четири партии и коалиции, използващо и компенсиращо вътрешните си противоречия с подкрепа на партии, заявени като опозиционни.
В парламента влязоха осем партии и коалиции при най-ниската за последните 25 години избирателна активност, което разбира се обуславя и ниската представителност на днешното управление.
Икономиката рязко забави темп. Ако през 2014 г. ръстът беше 1,7%, то през тази година, ръстът се очаква да е едва 0,7%. Хронифицират се бюджетните дефицити, но те не се използват за икономическо развитие, за инвестиция в социалния капитал, за подобряване на живота на хората и война срещу бедността. С тегленето на 16 млрд. дълг се открива риск от дългова спирала.
Увеличава се бедността. Вече 8 години сме членове на ЕС. Какво се промени за това време? Ако преди присъединяването ни в риск от бедност живеят около 18,4 % от хората у нас, то в годините след това този процент вече достига 22-24 %. Това значи, че броят на бедните вече е над 1,6 млн. души. И за това не е виновна Европа.
Бедността е един от най-сериозните ни проблеми днес. Пряко или косвено, това е проблемът на живота на всеки българин, предпочел да остане в България. Бедността и липсата на целенасочена политика за ограничаването й са благоприятна почва за етническо напрежение, за изключване на социални групи, за дезинтеграция на обществото, за демографски срив и в крайна сметка се превръщат в заплаха за националната сигурност.
Няма как да обясним на всички, засегнати от бедността, защо години наред поддържахме ниски бюджетни дефицити. Вече за всички е ясно, че макроикономическата стабилност, с която се гордееше ГЕРБ до 2013 г. всъщност удължи кризата и забави растежа. Днес неолибералите ни тласкат в точно обратната посока - шоково да теглим заеми с неясно предназначение и - отново - при липсата на каквато и да е гаранция, че тези пари ще бъдат използвани за стимулирането на икономиката и подобряването на положението на хората. Тази власт отне и малкото, което дадохме на онези 272 000 души с данъчното облекчение върху минималната заплата. Преотстъпеният данък от 10% или 408 лв. годишно сега повторно бе отнет от най-бедните работници.
Как ще учат и ще се издържат техните деца в България?
Те трябва да потърсят отговора на този въпрос. Въпреки заявения нов образ в управлението, се реанимират симптомите на предишното некоалиционно (по онова време "коалиция" беше мръсна дума) управление на десницата - в лицето на ГЕРБ, заедно с допълнителни политически проекти.
Бюджетът за 2015 г. върна практиката от 2009-2013 г. на замразени социални плащания и растящи държавни разходи.
Приказките за "реформа", когато се казват от десните, означават:
- несправедливост при облагането и бюджетните разходи и раздаване на обществени поръчки;
- едностранчива външна политика, отричаща националните интереси. Русофобско поведение на Президента и правителството, военна лексика и тихо превръщане на България в прифронтова държава. Днес правителството мълчи за цената на санкциите, които плаща българският индустриалец, млекопроизводител или собственик на хотел, в крайна сметка - всеки български гражданин, при това без компенсации;
- преразпределение на намалените средства за образование и към частните училища;
- въвеждане на допълнително от джиба заплащане в болниците и практическо отменяне на конституционното право на здравеопазване, дори да си внасял коректно здравните вноски;
- означава увеличаване на пенсионната възраст и стажа за пенсия;
- отнемане на спестеното за индивидуална пенсия на родените след 1960 г.;
- означава политически чистки и партийни назначения;
- означава заменянето на върховенството на закона с политически прищевки;
- означава блокиране и отказ да се реализира единственият голям проект у нас - Южен поток.
Управлението днес се свежда до:
- Осигуряване на финансов комфорт на себе си с цената на тежко задлъжняване на държавата;
- Усещане за липса на държавност се видя по време на бедствията, когато седмици хората нямаха ток;
- Страх от поемане на отговорност - законодателната инициатива на правителството практически липсва. Анализът на законодателната дейност сочи и друга тревожна за парламентарната демокрация тенденция: по всички важни и ключови за държавата въпроси законодателната инициатива не е на МС, а на народни представители от управляващата четворна коалиция. Правителството не реализира своя политика, защото не знае пътя. А президентът мълчаливо подкрепя тази политика. Парадоксално е да се спира прилагането на закони по съображения за целесъобразност и едновременно с това да твърдиш, че върховенството на закона е приоритет.
- Толерират се няколко големи дружества и монополи – игнорират се интересите на дребния и среден предприемач. Три пъти отхвърлят нашия антимонополен закон, върнат от президента в предишния мандат, защото се нарушават свръхпечалбите на търговските вериги за сметка на кварталната бакалница и българския производител.
Това е днешното дясно управление. Това не е нито нещо ново, нито пък неочаквано. Това са все неща, които в една или друга форма се повтарят всеки път, когато десницата управлява.
Как стана така, че в нестабилната политически година икономическият растеж бе 1,7%, а сега, когато е спокойно, спадна двойно. Честито на протестиращите - умни и красиви - всеки е уреден с някакъв пост.
III. ЗА БСП
За няколко месеца все по-ясно става, че БСП Лява България е опозиционната сила в парламента, неоспорима алтернатива на това управление, вредно за България. Но на последните избори преди половин година стана ясно, че влиянието ни е достигнало исторически ниски нива. За да можем да сме на висотата на историческия момент, за да имаме моралното основание да продължим напред, ние трябва да си дадем и постоянно да търсим честен отговор защо се случи това.
Най-напред, за това има политически причини.
Ефектите от четвърт век политическа конкуренция между БСП като идеологическа партия и партиите-проекти за спечелване на властта имат значение за това състояние. Тези проекти идваха, правеха поразии, взеха от хората, след което се размиваха, преливаха един в друг, новосформираха се под различни имена и отново се появяваха чисти, за да ни учат на морал, неопетнени и без история. И, докато това се случваше, а проектите се сменяха, БСП участваше неотменно в политическия живот в защита на свободата, справедливостта. Понасяше негативи, дори когато нямаше никаква отговорност за това. Така беше при ликвидирането на селското ни стопанство, реституция, приватизация за 1,-- лев в края на 90-те. Така беше и след 2000 г. (реституцията, сделката за външния дълг, приватизацията на ЕРП-та, БТК и БГА Балкан), а за периода на управление на ГЕРБ няма да ми стигне времето да изброявам различните сделки, схеми и далавери, с които ежедневно се сблъскваме.
Напоследък е модерно да се говори и за подобни проекти с леви претенции, лидерски и идейно неясни. Считам обаче, че и тяхната роля ще бъде преди всичко обслужваща за дясната политика, която докара България дотук.
Защото управлението, в което участвахме, въпреки икономическата стабилизация и социалните мерки, не успя да завоюва и разшири доверие, да докаже предимствата на лявата политика. Работехме под натиск, но направихме тежки компромиси, които ерозираха обществената подкрепа.
Но, уважаеми другари, платихме висока цена и за компромиси с ценности и предизборни ангажименти, с неизпълнени очаквания и съмнения за неясни договорки. Днес трябва бавно и последователно да връщаме доверие.
С оглед на това считам, че връзката между партията и идеологическата й основа трябва да бъде по-категорична, че БСП трябва да очертае левия си профил по-ясно, да засилим ролята на колективното ръководство във вземането и изпълнението на решенията. Това е и смисълът на мерките за политическо укрепване на партията ни, които се свеждат до ясно очертаване на левия ни профил.
Кои действия очертават нашия профил днес?
- Участие в изборите с ясни ангажименти;
- Решението за неучастие в управлението на всяка цена. Правилността на това решение се доказа от времето, въпреки че имаше другари, които настояваха да се включим.
- Във външнополитически план - по-категорично отстояване на националния интерес. Ние считаме, че трябва да се отстоява балансирана външна политика, което означава, че, без да подлагаме на съмнение членството ни в ЕС и НАТО, заявяваме ясно противопоставяне на санкциите срещу Русия и отказваме България да бъде прифронтова държава.
- Отказваме традиционните отношения с Русия да стават жертва на геополитически сблъсък. Затова ще продължим да настояваме за друга политика на ЕС. Искам да благодаря на нашите представители в Европейския парламент и ПАСЕ за достойното отстояване на нашата позиция. С такава последователност се печели доверието на хората. Невинаги е лесно, невинаги си разбран, но, когато си принципен, това се оценява.
- Настояваме за справедливост и върховенство на закона при приемането ни в Шенген. От тази трибуна заявявам, че колкото България има нужда от Шенген, толкова и Европа се нуждае от България в Шенген.
- Искаме повече европейска солидарност и повече справедливост за справяне с кризата с бежанците от Близкия Изток и Северна Африка у нас.
- Настояваме за икономизиране на диалога със страните от Изтока и Китай.
- Упорито отстояваме прогресивно подоходно и семейно облагане. До края на месеца отново ще внесем отново такъв законопроект и ще го внасяме дотогава, докато не бъде приет;
- Предложенията ни по бюджета на социалното осигуряване, на здравното осигуряване, вкл. с идеите, които имаше БСП за намиране на приходи и за корекции в приходната част, свързани най-вече със замразените 14 социални плащания в полза на хора в неравностойно социално и здравословно положение, недопускане на спирането на публичната инвестиционна програма бяха отхвърлени от дясното мнозинство в пленарната зала.
- В областта на здравеопазването за изминалите 15-16 години имаме едно увеличение от 1 000 % на парите – от 320 милиона лева държавни средства през 1999 г., сега са 3,5 млрд. лева. В същото време имаме намаление на населението с 2 милиона, а приемът на пациенти в болниците се е увеличил с 61 %. Защо? Защото парите се превърнаха в основен фактор на функциониране на нашето здравеопазване. Защото неолибералите превръщат здравето в стока, която е достъпна само за онези, които имат пари, която се търгува, а не го разглеждат като благо, което трябва да бъде общодостъпно, както беше преди време.
- В края на март беше отхвърлен нашият законопроект във връзка с отмененото от дясната коалиция право за възстановяване на 10% от възнаграждението на работещите бедни. Ако беше станал закон, този законопроект щеше да позволи на 272 000 души, които работят на минимална заплата, и на десетки хиляди сезонни работници, да получат обратно от държавата 408 лева удържан данък. Управляващите обаче предпочетоха да вземат тези пари от работещите бедни и да лишат семействата им от 408 хляба, след което гласуваха 16 млрд. заем, договорен "на тъмно", а малко след това отчетоха преизпълнение на приходите с 820 млн. лева. Тези факти разкриват пренебрежителното отношение на неолибералното мнозинство към съдбата на хората у нас.
- По отношение на образованието, внесохме законопроект за народната просвета, но мнозинството прие законопроекта на ГЕРБ, който е продължение на неолибаралното разбиране, което беше прокарвано и в здравеопазването. Образованието не е услуга, а благо. Правото на образование е неотменимо човешко право и то трябва да бъде гарантирано от държавата за всяко дете, за всеки гражданин - при това при условия, които осигуряват достатъчно добро качество - както за развитието на личността, така и за развитието на местната общности и обществото като цяло.
В закона за образованието се залага възможност оскъдният държавен ресурс да бъде разпределян и за частните училища. Това ще доведе до отпадане на още повече ученици от нискодоходните социални групи, за които основна пречка за достъпа до образование е материалното състояние на семействата им. Частното образование няма да реши техните проблеми, нито проблема с неграмотността, в който затъва България. Ако след 9 септември този въпрос е решен в рамките на 10-15 години, то днес ние за 25 години се връщаме на равнища, които са от края на 40-те години.
- Трансатлантическото споразумение за търговия и инвестиции се очертава да бъде основният инструмент за господство на международните корпорации, вкл. и над националните държави. Ние сме единствената партия у нас с позиция по този важен за Европа въпрос. Позиция, която ще отстояваме.
- Ясна е и позиция по тегленето на 16 млрд. заем - ясно и категорично защитавахме интересите на тези, които ще плащат заема, не на посредниците и чуждите банки;
- Парламентарният контрол показа, че БСП Лява България е силна и аргументирана опозиция и алтернатива на днешното управление.
За политическите съюзи
В навечерието на парламентарните избори, водени от идеята за обединение в ляво, ние структурирахме лява коалиция от социалисти, социалдемократи, комунисти, земеделци и еколози. Резултатите от изборите бяха тежка загуба за нашата коалиция, но имаме готовност да продължим напред и нашите другари от БСП Лява България ще бъдат първи в разговорите на база на левите стандарти за съвместно участие в предстоящите местни избори. Имаме вече взаимна готовност за това.
И този разговор започва веднага след Конгреса. И в него няма да пропуснем нашите партньори от Евророма и от Партия за Европейска сигурност и интеграция, защото никой не бива да има монопол в представителството на ромския етнос. Ще разговаряме с всички, с които имаме споразумения за партньорство, например Общонародният комитет за защита на националните интереси, Движение "Модерна България".
Разчитам на естественото партньорство между левица и синдикати в защита на интересите на труда.
Имаше доста спекулации за това кой подава ръка на БСП. Щеше да е нехигиенично политически да приемем всяка подадена ръка, без да се съобразяваме с коректните ни партньори и политическите ни позиции. За БСП не може да има власт на всяка цена. Тя се приема от гражданите като политическо многоженство. Имаше риск да загубим доверие, заради което плащаме цена на опозиция.
Днес можем спокойно да кажем на всички, които искат: Прочетете нашата платформа за Местните избори и, ако ви харесва това, което предлагаме, да започнем разговорите в центъра и по места - в името на местна власт, изразяваща интересите на хората.
Считам, че всички наши действия от последните няколко месеца дават очертанията на един ясен ляв профил на модерна социалистическа партия, опозиционна алтернатива на днешната власт. Политиката ни се характеризира с последователност и принципност. Така и трябва да продължи. И мисля, че това се вижда и оценява от хората. Мисля, че все повече хора започват да преодоляват предразсъдъците от миналото и огорчението от предишното ни кратко управление. Пътят е верният.
Но последователност в лявата политика няма да е достатъчна, за да може БСП да е по-силна и обединена. Необходими са ясни и категорични усилия в организационен план, за да бъдем действени и силни. Да имаме силна структура, която може да се противопостави на технологиите на Гочоолу и Дочоолу, останали актуални толкова години след Алеко.
Уважаеми другари,
Накратко искам да се спра на някои въпроси, свързани с функционирането на партията.
От години усещаме, че нещо скърца. Демократичните процеси в БСП за 25 години бяха понякога интерпретирани като свободия. Учудвам се от някои изказвания с разбиране за федерализация на партията. Няма силна лява партия в Европа, в света без организация и дисциплина. Националното ръководство не бяга от своята отговорност, защото чух доста приказки и спекулации в тази посока. Ние сме избрани от вас и отговаряме пред вас и пред партията.
Демократичните принципи понякога се тълкуват превратно. Има места, в които разбирането за самодостатъчност пречи за прокарване на национална политика, приета от колективните органи на партията. Тук искам да отворя една скоба и да кажа, че за по-малко от осем месеца Националният съвет проведе 11 заседания с много дискусии по важни за обществото въпроси. Само по двата конгресни документа – резолюцията и промените в Устава – имаше около 40 изказвания. И едновременно със засилване на ролята на колективните органи ние трябва да осигурим механизми за реализация на решенията за единодействие и солидарност на територията на цялата страна за прокарване на националната политика, за подмладяване на партията и използване на предимствата на електронните технологии, навлезли през последните 25 г. в живота на всеки българин.
При зачитане на демократичните принципи, при съобразяване с интересите на отделните организации по повод политиката на партията.
Партията не може да бъде разглеждана като търговско дружество. Тези дни чух и такива сравнения. Още повече, че и в търговския оборот отговорността се персонализира, а изминалите 25 години дадоха примери за това как цялата партия плаща за грешки на отделни наши другари.
Не бива да си затваряме очите, че има случаи, в които ръководни кадри в центъра и по места, загърбвайки политика и принципи, използват името на партията в свой личен частен и бизнес интерес. Това руши доверието на членове и симпатизанти и създава напрежение между нас. Вредно е и с общи усилия трябва да се преборим с това, когато търсим доверието на хората.
Натъкваме се на редица случаи, в които органите не формират позиция по важни въпроси за гражданите, а отделни представители на партията използват тези ситуация за договорки, които, ставайки по-късно публични, подравят доверието в партията. Особено, когато става въпрос за бизнес-интереси.
Не е тайна, че на доста места съществува напрежение и противопоставяне - между отделни общински организации в областния съвет, между местни и национални органи, между поколения млади и стари. През последните две десетилетия ние позволихме противопоставянето да заеме съществено място във вътрешнопартийния живот. Това е видно за всички и няма никаква нужда да се правим, че не съществува, ако, разбира се, искаме да решим този проблем и да продължим обединени напред. Противопоставянето често не е по политически причини, не се случва като противопоставяне на принципни позиции, а, както и да се представят нещата, най-често е продиктувано от мотиви от личен характер. Няма как като партия да се борим срещу разделението в обществото, ако самите ние не сме солидарни и дисциплинирани, ако правилата изключват възможността тези конфликти да прерастват в партийни войни, ако няма арбитриращ орган, което е отговорност на националното ръководство.
Затова мисля, че преодоляването на конфликтите вътре в партията е необходимо по няколко причини - разбира се, то ще има укрепващ ефект за партията, но също толкова важно е и това, че по този начин ще имаме легитимация, за да проведем по-успешно политика на обединяване в обществото ни. Необходимо е да върнем доверието в способността на партията да следва решенията си.
Предложените промени на Устава са в изпълнение на мерките за политическо и организационно укрепване и съответстват в пълен обем на смисъла и съдържанието на тези мерки. Искам да обърна внимание, че те бяха приети от НС на 25.1.2015 г., като за тях гласуваха 105 души.
Те включват:
- преглед на членството, организационното състояние и функционирането на партийните органи;
- кампания за прием на членове в активна възраст и включването им в партийна и политическа дейност;
- промени в Устава за по-ефективно функциониране на партийните структури и отстраняване на противоречия и неясноти в уставните норми, възникнали при прилагането им;
- промени в действащата кадрова система на базата на обективни критерии и политическа ефективност.
Някои от тези мерки вече реализираме, а за други - предстои тепърва да го направим.
Логиката на предложените от НС промени в Устава почива на разбирането, че БСП е национална партия с представителство в страната. Почиват на разбирането за провеждането на единна лява политика и нейното отстояване чрез единодействие навсякъде - и в София, и в Брюксел, и в малкото село.
Пълния текст на речта на председателя на БСП ще намерите в прикачения файл.